Najveća kušnja današnjice stane u džep!

Živimo u vremenu u kojem čovjek nikada nije imao više mogućnosti upoznati Boga, a istodobno se čini da Mu nikada nije bilo teže otvoriti svoje srce, ne zato što su crkve zatvorene, ne zato što je Sveto pismo zabranjeno niti zato što netko progoni vjeru, nego zato što je čovjekova pozornost postala najvrjednija roba suvremenoga svijeta i zato što se za nju svakoga dana vodi nevidljiva borba u kojoj često ni ne primjećujemo da smo sudionici.

Nekada su se kršćani morali skrivati kako bi slavili svetu misu, Biblije su se spaljivale, a zvona su utihnula pod pritiskom progona, dok danas gotovo svatko u džepu nosi pristup Svetom pismu, tisućama propovijedi, molitvama i duhovnim sadržajima, ali unatoč toj slobodi mnogi priznaju da nemaju vremena za molitvu, za tišinu ili za nekoliko trenutaka u kojima će ostati sami s Bogom, što nas neizbježno vodi pitanju nije li najveća kušnja našega vremena upravo ona koja stane u džep i koju svakodnevno nosimo sa sobom.

Kada kažemo da đavao više ne mora kucati na vrata, nego da je dovoljno ispuniti čovjekov zaslon, tu misao ne treba razumjeti doslovno, nego kao upozorenje da kušnja vrlo rijetko dolazi u obliku otvorenog odbacivanja Boga, a mnogo češće kao neprestano odvlačenje pozornosti od Njega, jer čovjek koji nikada ne pronađe vrijeme za molitvu zbog još jedne obavijesti, još jednog videa ili još jedne vijesti ne mora svjesno napustiti vjeru da bi se od Boga polako udaljio.

Upravo zato nije problem u tehnologiji, jer ona može biti veliko sredstvo dobra, može približiti Evanđelje milijunima ljudi, omogućiti prijenos svetih misa, pomoći usamljenima i povezati obitelji koje razdvajaju kontinenti, ali svako dobro sredstvo prestaje biti dobro onoga trenutka kada postane gospodar čovjekova vremena, misli i srca, jer tada više ne upravljamo njime, nego ono počinje upravljati nama, a ono što je trebalo biti pomoćnik polako postaje gospodar.

Izvor: medjugorje-info.com